Det här är Paris, och jag är en amerikan som bor här.
Jag, Jerry Mulligan, är f.d. soldat.
När armén 1945 bad mig söka annat jobb, stannade jag.
Jag är nämligen målare.
Det är det enda yrke jag vill ha.
Målarnas mecka för studier, inspiration, och levnad-
-ligger här i Paris.
Titta! Inte undra på att så många konstnärer slagit sig ner här.
Kan man inte måla i Paris är det lika bra att ge upp.
Nu är vi på vänstra stranden, min hemvist... Det här är min gata.
Under de sista åren har jag lärt känna alla här. De är så trevliga.
Hemma sa de att jag saknade talang.
Det säger de nog här också, men det låter bättre på franska.
Jag bor på övervåningen.
Nej, inte där - en trappa upp.
Voila!
- Jerry! - Jerry!
Där är mina vänner Etienne, Maurice och Jacques.
De gillar mig för att jag ger dem amerikanskt tuggummi.
Jag har många goda vänner i Paris, många mycket goda vänner...
Jag, Adam Cook, är en av dem.
Jag är konsertpianist - ett tjusigt sätt att säga att jag är arbetslös...
Jag bor i samma tegelstenshög som... unge Rembrandt.
Det är inte jag - han är för lycklig.
I fjol fick jag Hackenwallpriset och skickades hit för studier.
Det är åttonde stipendiet jag fått. Jag börjar längta hem nu.
Dessutom börjar jag känna mig som världens äldsta underbarn.
En gång var jag nödd att ta arbete.
Jag måste sluta, för jag gillade det och ville inte vänja mig vid det...
Ansiktet är inte skönt, men bakom det finns en enorm brist på karaktär.
Paris är bra. Här råkar man inga gamla vänner.
Men det brukar jag ändå inte göra...
Jag blev vän med min arbetsgivare.
Han hette Henri Baurel - den franske varietéstjärnan.
Minns ni honom?
Det gör jag - för han är jag.
Adam var en sån fin ackompanjatör. Roligt att vara i sitt gamla kvarter!
- Bonjour! - Som ni ser känner alla igen mig.
Jag är mig tydligen ganska lik, och de har känt mig länge.
Jag menar inte att jag är gammal-
- det är jag inte. Jag är ju bara... Äsch, det kvittar.
Nej, det där är inte jag! Så ung är jag inte.
Jag är gammal nog för att kunna handskas med mina unga känslor.
- Georges! - Henri Baurel! - Henri är här!
- Varför har du inte hälsat på? - Jag har haft fullt upp...
- Henri! - Mathilde! Du ser välmående ut.
- Vilken succé du har gjort! - Kom och se mig! Jag lämnar bilj...
Adam...?
- Du sjöng den en ton högre förr. - Jag är en stor pojke nu.
- Ska jag komma upp? - Jag kommer ner.
Kaffe, Georges!
Jag ska laga en syltomelett åt er.
- Henri! - Adam, gamle vän!
Akta makeupen! Du ser strålande ut.
- Tar du sprutor? - Nej, bättre upp!
- Din show har gjort succé. - Naturellement! När kom du?
I mars. Jag ringde, men blev rädd att du skulle svara.
I mars var Lise och jag i Juan-les-Pins.
- Briocher! Smöret kommer. - Kaffe, tack.
- Vad övar du på? - Samma gamla konsert.
Uppförandet blir då jag inte har fler ursäkter att komma med.
Lise och jag var på Weingartens konsert nyligen.
Ögonen lyste på henne i två dagar!
Du borde ta henne till ögonläkare. Vem är Lise, förresten?
Jag är så lycklig. Här ser du henne.
- Är ni gifta? - Inte än.
- Hon ser bekant ut... - Hon är dotter till Jacques Bourvier.
- Kaffet... - Tack, det var snällt.
- Mitt kaffe! - Förlåt mig, Adam.
Jacques blev tillfångatagen.
Jag tog hand om Lise under ockupationen. Hon bodde hos mig.
- Chockerande. - Hon var liten då.
Vi blev kära först sen hon flyttat.
- Är hon inte för ung för dig? - Nej - hon är 19 år.
- Hon är till åren... Hurdan är hon? - Sprudlande och levnadsglad.
- Hon kan dansa hela natten! - Det låter tröttsamt.
- Hon verkar vild. - Varför tror du det?
Hon är en okomplicerad flicka.
Hon jobbar i parfymaffär.
- Jag vill inte tala om det här mer. - Skämta inte.
Hon är förtrollande. Hon är inte så vacker, men äger ändå stor skönhet.
- Mycket spirituell? - Inte alls. Hon är spännande!
- Då är hon vällustig? - Nej - rar och blyg.
- En gammaldags flicka? - Inte! Hon är livlig och modern.
- Snacksalig? - Trams! Hon läser jämt.
- Blir hon inte surmulen av läsandet? - Hon är alltid glad!
Nu börjar vi om igen.
Hurdan är hon?
God morgon, Therese!
Jag mår inte så bra idag, jag är pank.
Alltså äter jag inte, och då blir jag trött och deppig.
- Då hjälper bara vin och kvinnor. - Hjälpen är nära - ni är ju i Paris!
Men sånt kostar pengar också i Paris och det har jag ju inga.
Det här är inte musik; det är oväsen.
- Hej. - Hej. Jerry, det här är Henri Baurel.
- Jerry Mulligan. - Ni sjunger fantastiskt bra!
- Låna mig 300 franc till mat! - Jag är pank, jag köpte ett frimärke.
- Tillåt mig. - Inte från en man jag inte känner...
Jag har känt honom i 15 år! - Låna mig 300.
Akta er, han är inte att lita på.
Får du stipendium för sånt här?!
- Vad nu? - Han ogillar jazz. - Ja.
- Finns det nåt annat? - Han gillar bara tretakt.
- Det gamla Wien! - Franz Josef!
- Schönbrunn! - Donau!
- Kaffee mit Schlagobers... - Eine kleine Nachtmusik...
- Hund! - Svin!
Mina herrar: Kejsaren!
Av Strauss!
- Hej, Marie, hur mår du idag? - Bara bra, raring.
- Är det många turister här? - Nej.
Jag sålde en tavla igår!
- Vad äter du? - En god löksoppa.
- Den räcker till två. - Kommer strax!
Er stil är... mycket intressant.
Slappna av. Jag är från Perth Amboy, New Jersey.
Perspektivet kan få offras i konsten, men här...
Var nu snäll och gå. Du köper inget, du står bara i vägen för solen.
- Jag ville diskutera tavlorna. - Jag vill inte veta vad du tycker.
Beröm blir jag inte gladare av, och klander gör mig på dåligt humör.
- Får jag titta, eller bits du då? - Nej, du får gärna titta.
Hon är en sån där jobbig tjej som går sitt tredje år på college.
De läser tredje året här och lapar i sig kultur.
- De är harmlösa. - De är dryga.
De svänger sig med djuplodande anmärkningar de hört av andra.
- Har du en cigarett? - Det tror jag.
- Gillar du inte att få kritik? - Det är illa nog med fackmäns kritik.
- Dagens första. - Då går inte affärerna så bra?
Du gissar alldeles rätt.
Vet du vad...
- Jag gillar de här två. - Det gör jag också.
Jag vill köpa dem. Vad kostar de?
Jag vet inte.
Jag trodde aldrig jag skulle få den frågan.
- Ge mig ett bud. - 15 000 franc.
- 15 000 franc? - Per styck.
- Är du nöjd med budet? - Ja, jag är nöjd med det.
- Vet du vad du gör? - Inte bryr du dig om det!
- Det är väl 50 dollar styck? - Inte vet jag vad kursen är.
Kära nån... Jag har inte med mig så det räcker.
Kom igen i morgon, de är nog kvar.
Kom till hotellet så betalar jag där!
- Är det långt dit? - Skulle du bry dig om det i så fall?
- Ditt namn? - Jerry Mulligan.
Milo Roberts.
- Som i "Venus av..." - "Venus av..."
Är den här din?
Jag borde tagit bättre betalt...
Jag kommer strax. Känn dig som hemma.
- Här... - Tack.
- Vill du ha lite sherry? - Ja visst.
- Har du en rik man eller en rik far? - En rik far.
- Vad sysslar han med? - Olja.
- Sololja. - Jaså? Kan man bli så rik på det!
Det finns mycket röd hud i Amerika.
- Var ska jag hänga upp de här? - Här är ett bra ställe.
- Ljuset är bra, inte för mycket sol. - Ja, det blir bra.
De här är fina!
Du är den förste unge målare som imponerat mig!
Bra. Då känns det lättare att sluta.
Det är svårt att sälja sina tavlor.
Författare och kompositörer kan få en kopia av sitt verk - inte vi.
- Då originalet sålts, är det väck. - Det har jag inte tänkt på.
Ursäkta mig...
Ja? Hej, Tommy. Nej, kom inte upp.
Var snäll och vänta på mig i matsalen. Jag kommer genast.
- Jag har stannat för länge. - Jag hade gärna pratat en stund till!
- Hej då, och tack igen. - Förresten...
Vad har du för dig i kväll?
Jag har fest i kväll, och en flicka saknar kavaljer. Vill du komma?
- Har du nån träff? - Nej.
Kom då! Det blir ett lättsamt sällskap. Var här klockan åtta.
Min bil kan köra hem dig. Han har ingenting att göra.
- Har du tuggummi, Jerry? - Nej, det har jag inte.
I morgon köper jag tuggummi åt er allihop!
- Demain - i morgon! - "I morgon!" Han pratar engelska!
- Prata lite engelska, Jerry! - Engelska? Kör till.
Var tysta och hör upp. Jag är er lärare.
Säg efter mig: Door.
Street.
Lady.
Window. Flowers.
Bonjour! Vi är mycket intelligenta, vi talar engelska.
För det där ska du få ett svårt ord.
- Ett svårt ord: Massachusetts. - Massachusetts.
Och nu ska vi sjunga en amerikansk sång.
- "I got". - I got.
- Förstår ni? - Nej!
Nu kommer samma sak på franska!
- Förstår du nu? - Nej!
Amerikansk dans!
Charleston!
- Vad är det där? - Jag vet inte.
Choo-choo train.
- Soldier. - Soldier.
Han härmar en soldat!
Napoleon.
Cowboy!
- Hopalong Cassidy! - Ja!
- Charles! - Charlie Chaplin!
Aeroplane!
-Mer!
Det var allt!
God kväll. Förlåt att jag är sen.
Då jag klädde om ringde telefonen i ett.
- Vill du ha en sån här? - Ja tack.
Det är många amerikaner här nu. Champs-Elysées liknar Main Street!
- Bor du här jämt? - Nej, jag brukar åka hem till jul.
Det är... en fantastisk klänning du nästan har på dig.
- Vad är det som håller den uppe? - Anständighet. Skål!
- Festen blir alltså formell. - Varför tror du det?
- Ju formellare, desto mindre klädsel. - Fel! Festen är informell.
- Var är alla gästerna? - Här.
- En trappa ner? - Nej - här i rummet.
Men flickan som saknar kavaljer, då?
Det är jag.
Så det är bara du och jag på festen?
- Ett litet skämt, va? - På sätt och vis.
Pengarna tillbaka. Jag sticker med tavlorna.
- Men vänta lite! - Har du både spader och klöver?!
Så knapert har jag det inte. Behöver du sånt sällskap, så ring nåt proffs.
- Vad skrattar du åt? - Dig! Du är så dygdig.
Var inte så sipp! Lyssna på mig i stället.
Jag behöver inte hyra eskort, och tänker inte ta initiativet ifrån dig.
Jag är bara intresserad av din konst och vill lära känna dig.
Du använder en krånglig taktik...
- Hade du kommit hit annars? - Nej.
Jag vill hjälpa dig. Jag tycker du är mycket begåvad.
- Inte skadar det att nån stöttar dig? - Det har ingen gjort förut.
Låt då mig få göra det - snälla du?
- Hur är maten där nere? - Utsökt.
- Och mycket dyr... - Generar det dig om jag betalar?
- Jag bjuder ut dig i stället. - Vad sägs om Café Flodair?
- Där är det inte så dyrt! - Hoppas det.
Jag vill se min arbetsdag gå med förtjänst.
- Hur länge varade det? - I två år.
Jag förlorade honom i kriget...
till en annan som han träffade under exercisen.
- Då var du glad att bli kvitt honom? - Jag antar det, förutom att...
Förutom att du föredragit att själv ge honom på båten.
Du borde gifta om dig.
Man bör ha nån om man inte jobbar. Ens personlighet mår bra av det.
Nej tack. Och jag har arbete att utföra.
Jag ska se till att konsthandlarna tar notis om dig.
De känner mig, jag är en stor kund.
Jag kan sponsra dig, prata om dig, uppmuntra dig.
Och sen kan jag ordna utställning - om du låter mig göra det.
- Men vad får du ut av det hela? - Nöjet att hjälpa nån jag tror på...
- och få veta om jag haft rätt. - Milo!
- Tommy!
Jerry Mulligan. - Tommy Baldwin från Paris Telegram.
- Jag behöver hjälp med Jansens. - Ska vi undsätta honom?
Följ efter mig. Man behöver radar för att hitta i den här röken.
- Vilka är Jansens? - Tidningsillustratörer. De är trista.
- Se vem jag hittade! - Milo - så trevligt!
- Hälsa på Milo, Jack! - Hej.
Jerry Mulligan - Jansens.
Du nämnde väl Mulligan på lunchen?
Två glas till, tack.
Jag skulle vilja se på era tavlor.
Jag har utställning på Montmartre...
Jack och jag målar också. Vi arbetar tillsammans.
- Dansa, ni. Jag vill prata med Milo. - Kom då, Jack.
- Vet du vem flickan därborta är? - Nej...
- Men hon är tjusig. - Ja...
Du måste se Jerrys tavlor! Du kanske kan nämna honom på konstsidan?
Lise. Hon heter Lise.
Kom så dansar vi, Milo. Det har vi inte gjort på åratal.
Ursäkta mig, Jerry.
- Du får problem med honom. - Nej. Han är bara inte... rumsren än.
När ska du sluta trassla med unga konstnärer?
Är de inte bra skäms du, är de bra blir de för självständiga.
Han är väck om fyra månader, precis som kompositören och skulptören.
Sitter du här, Lise! Så trevligt!
Min fru och jag undrade just vart hon tagit vägen.
Vi tar en sväng för gamla tiders skull, Lise. - Går det för sig?
- Ni är verkligen fräck! - Det här är inget att bli arg för.
Jag har inte kunnat ta ögonen från dig.
- Jag gick med för att undvika bråk. - Jag är ogift.
Jag sa det för att det hela skulle verka respektabelt.
- Nu vill jag tillbaka till mitt bord. - Alldeles strax.
Jag reviderar min gissning: Högst två månader.
Lise! Det är första gången jag gjort så här!
Som civil, alltså. Jag måste träffa dig.
Vad ni än tror om mig så tror ni fel. Jag vill tillbaka till mina vänner.
- Du såg ut att ha tråkigt med dem. - Då skulle ni se mig nu!
- Musiken har tystnat. - Elementen är emot mig...
Kul att se dig igen! Jag ber Elaine ringa dig.
Vad har du för nummer nu igen?
- Opera 2574. - Nej, Lise! 2475.
Tack.
God natt.
- Jag är trött. God natt. - Jag ringer dig.
Säg god natt till Milo.
- Är jag inte skyldig nåt för vinet? - Bjud nästa gång - om det blir nån...
God natt...
- Det var kul! - Jaså?
Det stället skulle jag vilja måla av.
Där får du inte mycket gjort. Din andra danshaksmålning var dålig.
Säg inte åt mig vad jag ska måla!
- Du har varit oförskämd i kväll. - Det var inte meningen; förlåt!
Vill du ragga upp okända kvinnor så gör det inte när jag är med.
- Stanna bilen! - Ni konstnärer är självupptagna...
- Nu går jag ur. - Och glömmer andras känslor...
- Synd om dig att du köpte tavlorna. - Dem gillar jag fortfarande!
- Är mademoiselle Lise där? - Ett ögonblick...
Lise!
Lise? Det är Jerry Mulligan.
- Vi träffades på Café Flodair igår. - Jaså, är det ni?!
Jag tänkte titta förbi...
- Stopp ett tag, mr Mooligan... - Mulligan.
Ni blir mer och mer besvärlig!
Lämna mig i fred och ring aldrig upp mig igen!
- God morgon... - God morgon.
- Vill du ha frukost? - Jag har redan ätit.
Jag har varit uppe länge - och jobbat för dig.
Jules Parmentier, konsthandlaren, kom och drack kaffe på hotellet.
Han tyckte dina tavlor var personliga, att det var spänst i dem!
- Han vill veta när du ska ställa ut. - Det är långt tills dess.
- Jag har inte tavlor så det räcker... - Det är oviktigt just nu.
Sen var jag hos Louis Dufond på Maraisgallerierna.
Han tittar på målningarna i morgon.
- Du..förspiller inte nån tid... - Förhoppningsvis inte.
Kom med, så pratar vi om det här på lunch.
Nu går det inte, men vi kan träffas.
Jag föreslår Restaurang Paul på Avenue de la Paix, klockan ett.
Jag ber om ursäkt för vårt gnabb igår. Jag var nog trött.
- Glöm det - det har jag gjort. - Jaså? Det var inte snällt av dig.
Vi ses klockan ett.
Ursäkta - vet ni var mademoiselle... Äsch, det var inget.
Den här doften är lite för tung.
Vad har ni där till höger? Nej, den andra...
Den här är fin. Den heter...
Escapade.
- Expediten där borta är ledig. - Tack, men det jag söker finns här.
Det är svårt att välja, båda är fina!
Jag önskar min man vore här, han är så kräsen med parfymer!
Ta med honom hit och bestäm er då!
Han är i Milwaukee. Kära nån! Jag avskyr att fatta beslut!
Jag får knottror av det.
- Låt mig hjälpa er, jag är ju man. - Det var en bra idé!
Känn efter vilken ni tycker bäst om.
Inte illa.
Den här ska ni ta! Nuit d'Amour - kärleksnatt...
Den är enastående. Tar ni på er den släpper fransmännen inte hem er!
Skicka den till mitt hotell.
Jag heter mrs Edna Mae Benstrom och bor på Grand Ville.
Här har ni mitt visitkort. Jag tror jag tar på mig lite...
- Å, så gott den luktar! - Ni kommer att behöva beskydd.
Ni har varit mycket vänlig. Tack! - Tack, båda två. Adjö.
- Vad önskas? - Att du går ut med mig.
- Hur vet ni att jag inte är gift? - Ditt vänstra ringfinger är naket.
- Ni är inte lika charmig som envis. - Jo! Du har bara sett en sida.
Jag kan vara lättsam och charmig - jag roar folk på fester!
- Där ser du! Kom igen nu. - Kör till, du vinner.
- Bjud mig på lunch. - Det går inte. Vad sägs om middag?
- Det går inte. - Du har träff?
- Efter middagen, då - klockan nio? - Det borde gå bra.
- Då hämtar jag dig. - Nej, vi träffas ute.
- På Café Bel-Ami? - Vid bron?
Vi ses där vid nio.
Det finns ingen lyckligare man i Paris än M. Mulligan! Just nu...
Vi ses i kväll, då...
Madame... Ni doftar förföriskt!
En är sällskap - två är en folksamling. Fattar du?
Stick! Jag är upptagen.
Titta! En hand.
Du vet ju att jag älskar dig.
- Tjänare. Hur är läget? - Vem är det?
Å, Adam! Du ringer alltid vid fel tillfälle.
Jag känner mig bortstött.
- När tar ni in det nya numret? - Det tas in i showen i kväll.
- I kväll?! - Ja, älskling. Vänta lite.
- Har du fest? Får man komma? - Nej - jag talade med Lise.
Dra menyn för mig.
- Vad äter ni? - En magnifik fasan.
Jag kommer om tio minuter - om jag inte stör...
Nej, nej - vi ses på cafét sen. Hej då.
Jag är hungrig.
Adam är sig lik! Kan du inte komma till teatern i kväll?
Det gör inget i så fall.
Det är klart att jag vill komma.
Hej...
Hej!
- Vill du... - Ja tack.
Jag tänkte att du kanske tackat ja för att bli kvitt mig.
Inte för att det skulle lyckats...
Vad vill du ha?
Har du nåt emot att inte sitta här?
- Är nånting på tok? - Nej då...
- Förlåt mig. - Jag ville inte heller sitta där.
- Vi kan promenera längs floden. - Ja visst.
Jag vill måla av den här platsen.
Är du målare? Du ser inte ut som nån målare.
En del tycker inte jag målar som en heller... Motgångar stimulerar mig.
- Så mycket vet jag om dig. - Ja, det lär du göra.
En dag kommer namnet Mulligan att höras världen över.
Picasso blir känd som Mulligans föregångare. Jag gör trädet berömt.
- När inträder denna guldålder? - När den kommer? Svårt att säga.
Civilisationen har ett naturligt motstånd mot framsteg.
Det kan dröja ganska länge - ganska så länge...
Hur känns det nu?
Nyss uppförde du dig som om polisen var efter dig.
Varför?
Det kvittar. Försök inte hitta på nån förklaring.
Det är din ensak.
- Godis! Vill du ha? - Ja.
- Jag kan inte äta en hel sån. - Försök!
Natten är ung!
Låt oss leva farligt!
- Berätta mer. - Tja...
I USA är det lördag kväll som gäller.
Inget jobb, ingen skola... Och då man kommer hem: inga pengar.
- Är söndag en trevlig dag i Amerika? - Folk blir förkylda på söndagen.
- Du också? - Ibland, så...
Du då? Är du inte trött på Mulligan?
- Jag talar inte gärna om mig själv. - Den saken måste du ändra på.
Med ett omslag som ditt vill folk veta bokens innehåll.
- Vad ska det betyda? - Att du är en mycket söt flicka.
- Är jag? Hur vet du det? - Jag... hörde det på radion.
- Du driver med mig. - Får du inte höra det jämt?
- Jag har bara varit ute med vänner. - Tro mig - jag är ingen fiende.
Jag vet inte om du är gåtfull-
-eller bara ett stilla, grunt vatten.
Men ett vet jag:
Om vi träffats förr hade du vetat nu att du är mycket söt.
Och jag driver inte med dig.
- Vad är klockan? - Elva.
- Jag måste gå! - När får jag träffa dig igen?
- Vi måste ses igen, Lise! - Ja, det måste vi väl...
- I morgon kväll? - Nej. Lunch?
Nej... På lördag när jag är färdig på konstskolan?
- Kan du möta mig där? - På lördag? Ja, jag kommer.
Johnny! Hur mår du?!
Han är en gammal vän från USA.
Vilken trevlig idé!
Älskling, jag har roliga nyheter!
- Och damen här avgör saken? - Ja. - Lise, det här är John McDowd.
- Min favoritimpressario i USA. - God dag.
Jag vill att Henri kommer till USA.
Övertala honom, miss Lise!
Jag ringer dig om några dagar.
Och din Lise lever verkligen upp till den reklam du gjort för henne!
- Förlåt att jag är sen, men filmen... - Ingen fara! Vad sägs om nyheten?
John vill att jag turnerar i USA. Vi kan gifta oss och åka dit!
- Det låter väl underbart?! - O, ja...
- När då? - Om några veckor, när allt är bokat.
Det blir härligt - smekmånad på båten och sen Amerika!
Du kommer att gilla amerikanerna!
Er limousin är här, sir.
Vad begär din sponsor i gengäld? Nej, säg inget, jag blir chockerad.
Hon är inte intresserad av mig, bara av mitt måleri.
Så rart, då. Tänker du behålla ditt efternamn när ni gifter er?
- Hej, Therese. - Monsieur Jerry...
Bry er inte om M. Cook.
Om ni måste älska med damen gör ni det för konstens skull!
Bravo! Bravo!
Kolossalt! Encore!
Magnifikt! Bravo!
- Vem ska vi till? - Vänta och se.
- Vad är det här? - Din ateljé. Är den inte fin?
- Jag har en ateljé. - Ja, men du behöver mer plats.
- Du ska inte bo här, bara arbeta. - Jag har inte råd med den.
- Varför bråkar du jämt om pengar? - Har man inga, blir de viktiga.
Du kommer att kunna betala igen om tre månader.
- Om tre månader? Vad menar du? - Då har du utställning på Parmentier!
- Utställning? - Det blir affischer och...
Vänta lite! Sätt dig ner, så ska jag förklara ett och annat.
Jag vill ha utställning, men först då jag är redo.
Jag måste ha bra saker att visa upp. Man kan inte ha tidsgräns för sånt.
- Det är inte pappersmuggar jag gör. - Jag förstår, Jerry.
Men du är målare och vill att folk ser dina tavlor. Det vill jag också.
Låt mig hjälpa dig att få ställa ut på ett bra galleri-
- där folk kan se dina alster! Är det så märkvärdigt?
Du är en god målare, och jag råkar vara ganska driftig.
Det är en bra kombination. Och nån gång måste du möta kritiken.
Ja, men... om tre månader...?!
- Det innebär förstås hårt arbete. - Det gör mig inget...
Jag gör det... Men på ett villkor: att jag får betala tillbaka.
Å, Jerry, jag är så glad! Jag hade dött om du sagt nej.
- Trodde du att jag inte skulle komma? - Nej då. Vi tar en taxi till Le Bois.
27 Rue Chambord.
- När måste du vara tillbaka? - Om en timme eller så.
Det var inte lång tid! Varför kom du så sent?
Jo, jag... Jag har velat säga det till dig, Jerry, jag...
Vad då?
Kan vi inte ha vår egen lilla värld och låta bli att tala om annat?
Jag... Jag lovar att aldrig fråga dig vad du gör när du inte är med mig...
- Det är antagligen bäst så. - Varför det?
Vad gör du när du inte är med mig?
Om du inte vill prata om det, så lämnar vi saken därhän.
Jerry... Kyss mig!
- Varför stannar vi här? - Jag bor här. Jag lämnar grejerna.
- Kommer strax. - Tjänare.
- Har du bråttom? - Ja. - Be Therese ta upp de här.
- Sätt dig och ta en kopp kaffe. - Nej, nån väntar på mig i en taxi.
Ta dig lite kaffe; nu hinner du. - Två kaffe, Georges.
Hej! - Jag såg att du ska ha utställning. Lycka till.
- Kritiken kommer att ta kål på mig. - Inte, heller!
Snart utställning. Varför så dyster?
Kärleksproblem. Det var hon i taxin.
- Det här är till er från damen! - Tack.
Förlåt! Jag väntar på samma ställe.
Där ser du! Kvinnor agerar som män men vill bli behandlade som kvinnor.
- Vad då? - Hon i taxin, hon med sololjan.
- Nej, det är en annan. - Du är då på hugget.
Jag är fast, Adam. Det är hon och ingen annan.
- Är hon värdig en målare? - Hon är värdig vem som helst.
Men jag vet ingenting om henne.
Vi träffas en stund ibland, sen sticker hon.
Ibland har vi jättetrevligt ihop, ibland är det inte roligt alls.
- Men jag måste vara med henne. - Du är definitivt fast.
- Vad heter hon? - Lise Bourvier.
Georges! Ge mig en konjak... och tvållösning.
- Bonjour! - Tjänare, Hank.
Får jag slå mig ner? - Lite sherry, Georges.
- Jag har underbara nyheter! - Bra - berätta nåt uppmuntrande.
- Jag ska gifta mig. - Va?!
- Vi ska till USA på vår smekmånad. - Mer konjak! - När bestämdes det?
- Igår kväll. - Grattis. Roligt att nån är lycklig.
- Kan jag hjälpa dig? - Vet ni att jag spelat för Hitler?
- Jag vill höra Jerrys problem. - Jag ska fatta mig kort.
Jag har en kvinnlig sponsor, men...
Hon gillar mig, och jag en annan som inte vet om den första.
Det är en vanlig situation.
Flickan jag gillar har nåt hon inte kan säga mig. Vi kommer ingen vart.
Då undrar jag: Gillar den här flickan dig?
- Jag tror hon gör det. - Då har du inga problem!
Har jag inga problem?
Enda riktiga problemet är när bara ena parten är kär. Resten kan ordnas.
- Har du förklarat henne din kärlek? - Nej, inte med ord...
- Jag är rädd att bli sårad. - Säg henne hur det är!
Tro mig: En ogrundad kärleksförklaring-
- ger mer resultat än tio äkta som är outsagda. Säg att du älskar henne.
Hon säger att hon älskar dig, sen kramas ni och är lyckliga.
- Sen friar du. Det vill du väl? - Ja visst.
Hon säger ja, och sen berättar ni det ni förr inte kunnat säga varann.
Då känns sånt oviktigt.
- Är det så enkelt?! - Ja, faktiskt.
Du hittar bara den rätta en gång!
- Vet du hur du ska göra när ni ses? - Ja - och jag ska göra det!
Att vara kär är att leva, Adam. Jerry och jag har sån tur!
- Har har rätt - det är oslagbart. - Det är underbart!
Lise!
Lise! Lise, Lise, Lise!
Jag har nåt att säga dig!
- Jag har nåt att säga dig... - Jag älskar dig! Hör du det!
Allt ordnar sig, det vet jag!
- Jag kommer inte att träffa dig mer. - Vad menar du?
- Jag ska gifta mig. - Du ska...? Men Lise, du...
Men du är väl kär i mig?
- Det kvittar om jag är kär i dig. - Kvittar det?
- Jag kan inte lämna honom! - Vem då?
Han heter Henri Baurel.
Jag har honom att tacka för mitt liv!
Mina föräldrar var motståndskämpar.
De bad Henri gömma mig. Om han upptäckts hade han varit färdig!
Han tog hand om mig i fem år. Han var allt jag hade, jag älskade honom.
Sedan blev han kär i mig. Och nu...
Jag kan bara inte, Jerry... Du måste förstå, du måste!
Ja visst.
Det ordnar sig... Det finns en kvinna som hjälper mig.
Henne vill jag inte förlora. Mitt arbete är så viktigt att jag...
Lycka till.
Jerry!
Om det betyder nåt för dig... Jag älskar dig!
Adjö, Lise.
- Hej. Vad har du för dig i kväll? - Jag är utbjuden på middag...
- Kan du inte avstyra det? - Det blir svårt...
- men inte omöjligt. - Du är oerhört snygg ibland.
- Är det en sån dag idag? - Ja, det är det.
Du har också en bra dag idag...
Vi ska på konstskolans bal. Har du varit på nån?
Det är som på nyår! Alla är där.
- Men det är väl maskerad? - Lämna saken i mina händer.
- Nu känner jag mig som kvinna! - Det är du.
Har jag aldrig sagt det?
Hädanefter ska du få höra det ofta.
Jag kommer snart, jag måste ordna det här.
- Jag vill ha champagne. - Ja - de andra har fått i sig en del!
Kom, vi tar oss lite champagne!
- Brukar festerna vara så här vilda? - Vet inte.
Min vän Jerry Mulligan bjöd hit mig.
- Skål för Jerry. - Må namnet överleva hans dårskap.
Han ska snart ha utställning - han kommer att få på nöten.
- Varför genomför han den? - Hans sponsor är en fräck typ.
Farväl, Charmaine. Låt oss inte säga hej då, bara adjö för alltid.
Du ska veta att det är jag som är Jerrys sponsor.
Det vet jag.
- Jerry! - Den försvinnande amerikanskan!
Jag mötte en av dina vänner.
- Han där. Vem är han? - Adam Cook, konsertpianist.
- Honom känner jag inte till. - Han har aldrig haft konsert!
- Jerry! - Hej, Hank.
- Vilken trevlig överraskning! - Detsamma. Det här är Lise.
Miss Roberts. - Henry Baurel med fästmö.
Det är vår sista kväll i Paris. I morgon gifter vi oss i Le Havre.
- Sen reser vi till Amerika. - Det låter mycket romantiskt.
- Nu dansar vi, Henri... - Vi ses!
Jo, Jerry - det där rådet jag gav dig fungerade visst?
- Ja visst. - Bra!
Har jag inte sett henne förr? Ansiktet verkar bekant...
Trevlig kille. Han är målare, och vän till Adam.
- Är allt väl? - Ja, Henri.
Milo...
Milo, jag är en bluffmakare. Jag är inte livlig och glad - tvärtom.
Jag borde inte tagit med dig hit.
Den där flickan... På nattklubben!
Jag är kär i henne.
Jag tror jag behöver lite champagne.
- Att du skulle gifta dig så snart... - Jag kunde inte berätta det.
- I morgon? - Ja...
Det är så hemskt att stå så här nära dig och inte vara i dina armar.
Du kommer alltid att stå mig nära, Lise.
Kanske inte alltid. Paris kan få folk att glömma...
Paris? Nej, inte den här stan.
Den är för verklig och vacker, den låter en inte glömma.
Den kryper in i en och öppnar ens sinnen, och man förblir vidöppen.
Jag kom hit för att måla av Paris-
-som Utrillo, Lautrec, och Roualt.
Jag tänkte att nåt skulle hända också mig här.
Och nåt hände.
Och vad har jag kvar? Paris.
Jag nöjer mig inte med det längre.
Ju vackrare allting är, desto ondare gör det när jag är utan dig.
Låt mig inte lämna dig på det här sättet, Jerry!
Översättning: SDI Media Group
SWEDISH